Den franske bogcafe – din franske boghandel i Danmark. Franske bøger på fransk og dansk. Skulle du få brug for hjælp, er vi altid klar til at hjælpe.close
Paule er vokset op på sin mors hønseri et sted i det sydligste Frankrig. Hun er i trediverne og har for længst taget storbylivet til sig, levet som vegetar i årevis. Men da moren dør, står hun med en hel flok høns, som hun er nødt til at tage stilling til; slagte og sælge. Hun skaffer en stadeplads på det lokale marked, og grebet af pludselig inspiration begynder hun at skrive små biografier om kyllingerne, som hun klistrer på indpakningen. Det bliver en bragende succes, og Paule begynder at drømme om at forbedre hønsenes eksistens. Hun vender tilbage til byen og bygger i samarbejde med en entreprenant supermarkedsdirektør en kunstig landidyl af kafkaske dimensioner. Men opskaleringen til industriel skala er ikke uden risici, og det narrativ, Paule har skabt, skrider i retning af det absurde…
Den vakuumpakkede kyllings kaglen er en vegansk øko-thriller, et sort-humoristisk take på den moderne forbruger og vores forkvaklede forhold til dyrevelfærd.
Lucie Rico (f. 1988) er forfatter og filmskaber. Hun er født og opvokset i Sydfrankrig, men bor i dag i Paris, hvor hun skriver bøger og filmmanuskripter, instruerer og underviser i creative writing. Den vakuumpakkede kyllings kaglen (2020) er hendes debutroman. Den fik stor opmærksomhed for sit skarpe blik på det 21. århundredes dyreetik og forbrugeradfærd. I efteråret 2022 slog hun yderligere sin status fast som en af Frankrigs nye, vigtige stemmer med sin anden roman GPS, der handler om virtuel voyeurisme og mobilafhængighed. Den er også på vej på dansk her på Etcetera.
‘En vellykket roman, hvor latteren afløses af en skurrende uro, som en pippen lige inden slagtningen.’ Télérama
‘Et moderne eventyr, en skælmsk og fjerprydet debutroman, som udfolder industrikyllingens særegne poesi, dette uskyldige symbol på vores ligegyldige, vakuumpakkede liv.’ ELLE
‘Lucie Rico balancerer i sin marketing-fabel på en knivsæg, uden nogensinde at falde i hverken antropomorfismens eller rædslens fælde.’ Libération